Димитър Бояджиев
Сонет

chitanka.info

Безмълвен бях. Ще бъда пък,

ще бъда, клето! — Па макар

душата да пожали мрак,

горена от сълзи и жар.

И нивга ти не щеш узна —

а пък и кой ли друг ще знай? —

каква неземна светлина

от твойто същество сияй.

Тя грей от теб, но не за теб —

о не за твойте клети дни,

обречени на случай слеп.

А той зер може оскверни,

в размаха си до смях нелеп,

мил сън на тъжни младини?

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.